Когато Алек усеща странна болка и припада, кучето му Тимоти се разхожда около него и лае непознати за помощ, но никой не се отзовава, с изключение на една жена, която скоро научава, че внезапното припадане на Алек има нещо повече, отколкото би могла да си представи.
“Успокой се, момче!” Барбара каза, като потупа Тимоти по главата. Той непрекъснато лаеше и дърпаше ризата ѝ, докато тя беше заета да разговаря с дежурния лекар. “Да, докторе. И така, добре ли е вече? Има ли някой от семейството му, с когото мога да се свържа и да го уведомя за ситуацията?”
“Пациентът все още е в безсъзнание, госпожо, така че не знаем това”, отговори лекарят. “Но ви благодарим, че се свързахте с линейката и ни информирахте. Ако не беше докаран тук навреме, щеше да е трудно да го спасим. Всъщност бих го определил като чудо”.
“Но какво точно се е случило с него, докторе?” Барбара попита с любопитство. “Той не проявяваше никакви необичайни симптоми на сериозно заболяване”.
![](https://ponichka.com/wp-content/uploads/2024/01/6ea875c1cf98551cfc9b14730565f095.webp)
“Е, открихме странно вещество в кръвта на пациента, госпожо – обясни лекарят. “Успешно го инжектирахме от тялото, но трябва да проведем някои тестове, за да проверим какво точно е то.”
“Странно вещество в кръвта? Но, докторе…” Преди Барбара да успее да довърши изречението си, Тимъти скочи върху нея и телефонът ѝ падна далеч на земята.
Барабара изгуби хладнокръвие. “Стига толкова, куче! Ще трябва да те вържа, ако не се успокоиш. Разбираш ли?” Въпреки предупреждението на Барбара обаче Тимоти продължи да лае.
Скоро Барбара забеляза, че той се отдалечава на известно разстояние, само за да се върне и да я дръпне за ризата, сякаш искаше да отиде някъде. Когато продължи да прави това отново и отново, Барбара разбра, че Тимъти се опитва да ѝ каже нещо. Накрая решила да последва кучето, което я отвело до поредица от къщи. Този човек живее ли в това населено място? Това ли се опитва да ми предаде? Помисли си тя.
Тя клекна и попита Тимоти внимателно: “Живееш ли тук, или познаваш някой, който може да ни помогне?”.
![](https://ponichka.com/wp-content/uploads/2024/01/52b536df163934dc47e3c3077e07e60f.webp)
Тимъти избяга при забележката на Барабара и при това яката му се закачи на земята. Когато Барбара погледна внимателно нашийника, забеляза на него адрес и телефонен номер. “Ако сте намерили това, свържете се с Алек Стоукър” – гласеше коланът – “Къща №. 301, номер за връзка: 202 555 0191.” Барбара последва кучето, мислейки, че това е адресът на собственика, и накрая спря пред входната врата на къщата.
Тя позвъни няколко пъти на звънеца, но никой не отговори. Тя предположила, че Алек живее сам и се канел да си тръгне, когато вратата се отворила. “Здравейте, с какво мога да ви помогна?” Чу мъжки глас зад гърба си.
Барбара замръзна на място, като се обърна към мъжа. Той беше копие на Алек! Но още по-странно беше избухването на Тимъти, когато видя мъжа. Той го лаеше по начина, по който кучетата правят, когато видят непознати.
Като се има предвид, че това беше домът на собственика, Барбара можеше да разбере, че нещо не е съвсем наред от лая на Тимоти. Но тя всячески се опитваше да не го показва.
![](https://ponichka.com/wp-content/uploads/2024/01/b431f315b330d1abf33c42964039b5fd.webp)
“Алек Стокър отсяда ли тук?” – попита тя мъжа, като скриваше подозрението си.
“О, да, живее. Аз съм Бен, неговият брат близнак – отвърна той. “Между другото, защо Тимъти е сам? Къде е Алек?”
“Ами, тази сутрин го откараха в болницата, защото не беше добре”, отговори Барбара. “Благодарение на Тимъти успях да разбера къде живее”.
Изненадващо, Бен изглеждаше безразличен към факта, че брат му е бил откаран в болница. Той дори не попита за болницата. Вместо това единственото, което каза на Барабара, беше, че Тимъти трябва да остане при нея, защото е алергичен към кучета. В този момент Барабара беше убедена, че мъжът крие нещо, затова изскочи от дома на Стокерови и набра 911.
![](https://ponichka.com/wp-content/uploads/2024/01/335b95de5f0345b8947c4c0fd0c15d4b.webp)
Около десет минути по-късно полицаите пристигнали в жилището на Стоукърс. Те били зашеметени, когато открили Бен там. Оказало се, че той е в неизвестност като издирван престъпник и е избягал от вилата си в Тексас два дни преди това, след като ограбил дома на възрастна двойка. Полицаите били уведомени за инцидента тази сутрин и го издирвали.
Освен това, когато полицаите пристигнали и претърсили къщата, Тимъти ги завел до кофа за боклук, където била открита бутилка с отрова. В този момент Бен нямаше друг избор, освен да признае всичко. Той каза, че има нужда от пари и е задлъжнял, затова е решил да продаде наследството на родителите си, за да изплати дълговете си.
Това обаче не можеше да стане, докато Алек не умре, защото заемът, който беше взел от бандитите, беше голям, а неговият дял от наследството едва стигаше за покриването му. Затова той се опита да отрови Алек с вещество, което няма да покаже веднага признаци на отравяне.
![](https://ponichka.com/wp-content/uploads/2024/01/8540b596315cf9cd8bd61bc559d097e7.webp)
Той също така планирал да избяга с документите за собственост още същия ден, но когато видял Барабра на вратата и Тимоти през отвора на вратата, осъзнал, че не може да го направи скоро. Изчакал ги да си тръгнат, но преди да успее да избяга, пристигнали полицаите.
“Не трябваше да отварям вратата за вас, неудачници, и особено за това глупаво куче.” Той се втренчи в Тимъти. “Това куче съсипа всичко. Но скоро ще се върна.”
“Ще видим за това, господин Стоукър”, каза полицаят, докато му слагаше белезници. “Засега затворът ще бъде новият ви дом.”
По-късно същия ден Барбара и полицаите посетиха Алек и го информираха за целия инцидент. Той се разплака, когато научи какво е направил Бен с него. “Бях малко изненадан, когато той се появи внезапно вкъщи. Бен не ме беше посещавал от 10 години, но каза, че е дошъл във Флорида да търси работа”.
![](https://ponichka.com/wp-content/uploads/2024/01/d489bbef740b1934dd30ffda5526a073.webp)
“Съжаляваме за случилото се”, каза един от полицаите. “Но ви молим да дойдете при нас, след като се почувствате добре, защото трябва да отговорите на някои въпроси за миналото на брат си”.
“Нашият отдел ще награди и г-жа Барбара Матюс за това, че се е обадила в болницата и е съобщила на полицията за брат ви”, продължи офицерът. “Но вие също трябва да й благодарите. Щяхте да бъдете в сериозна опасност, ако тя не беше извикала линейката веднага”.
Алек се обърна към Барабара и ѝ благодари. “Благодаря ви за помощта. Нямаше да съм жив, ако не беше вашата помощ.”
“Всичко е наред, господин Стоукър – каза Барбара и се усмихна. “Но не аз трябва да съм тази, на която трябва да благодарите. Трябва да благодарите и на вашата малка приятелка!” Тя излезе за кратко навън и се върна с Тимоти, който не спираше да скача около Алек и да облизва лицето му, щом го видеше.